Lørdag den 03/08-2024 Gummibådstur til Vapper og Minos (Hellfrid Bissmark).
Vapper er en udtjent Estlandsk trawler med en længde af cirka 115 meter, som sammen med endnu en stor trawler var under bugsering fra Estland til Indien for nedskrotning.
Om natten til d. 19.12.1994 knækkede slæbetrossen til "Vapper", vejret var forholdsvis hårdt og trawleren blev hurtigt vandfyldt og sank på nuværende position. Dele af masterne var ovenover vandet.
Det russiske bugserselskab RaffTransFlot, som stod for bugseringen, har 2 gange tidligere i 1994 "tabt" skibe under bugsering. Den ene "Sextant"strandende ved Skateholm ( syd for Ystad) og står stadig der,
den anden ved Anholt, men den er siden bjærget.
Skibet er så enormt stort og intakt, at der er masser at se på. Med det store styrehus startende i 9 meters dybde, dækket på 16 meter og kølen på 25meters dybde, er det muligt at planlægge og udføre forskellige typer dykning.
Det er en flot oplevelse at svømme langs de høje lodrette skibssider og undersøge vragets mange detaljer. Selvom det er et udtjent skib som forliste undervejs til ophugning, er det fyldt med udstyr, - både indvendig og udvendig.
Man ser både mindre genstande som projektører og tågehorn, men også store hydrauliske og elektriske spil til wire og fiskegrej. På styrbord side af overbygningens front er reserveankeret ophængt.
Det er et imponerende stort patentanker på ca. 1500 kg. Vore svenske kolleger har endvidere været så hjælpsomme, at de har bortfjernet to af styrehusets store luger, samt andre døre, således at vi kan svømme rundt inde i vraget.
Denne artikels forfatter er bestemt ikke af den slags dykkere som ellers bryder sig om at kravle rundt inde i skibsvrag, men i tilfældet EB-7580 kan man umuligt lade være.
Lugeåbninger, gange og rum, er så store at man mageligt kan svømme rundt og kigge (eller sågar kravle rundt og rode) på en forsvarlig måde. Således svømmede vi under besigtigelsen i januar ind på kommandobroen,
- som er enorm og todelt, med en gang imellem. På broen er der store vinduer både foran og agter, idet man herfra har styret ophalning af trawl på agterdækket. Grundet de store vinduesåbninger og broens højde
(vanddybden er somnævnt 9 meter), oplyses broen af dagslyset og man kan fint klare sig uden lygter.
I styrbord side er der skabe med masser af russisk lekture, logbøger, faglitteratur og lignende. Svømmer man op til den forreste del af broen, ser man en mængde navigationsinstrumenter og elektronik.
En sådan dykkertur giver også mulighed for et nærmere blik på mange af de detaljer som et russisk skib har, - de er faktisk lavet på en lidt anderledes måde, end det vi kender fra vesteuropæisk skibsbygning.
Vi så såledeshåndsyede skeder af kunstlæder omkring de elektriske ledninger, russiske stikdåser og lanterner, samt fik detaljeret gransket de forskellige typer russisk skibsmaling.
For de mange som gennem tiderne har undret sig over, hvorfor de russiske skibe er så usandfatteligt rustne, kommer afsløringen og løsningen på gåden her: Hvor vi i Vesteuropa i høj grad har bestræbt os på at fabrikere
skibsmalinger, som i et dækkende og vejrbestandigt lag beskytter metallet mod havvandets salt, har de russiske skibsmalingsproducenter valgt en anden strategi.
For at opnå det karakteristiske russiske look, har man udviklet malinger, som med tiden trækker sig sammen, og det i en sådan grad, at malingoverfladen ganske krakelerer.
Herved opnår det underliggende stål kontakt med det ydremiljøs korroderende kræfter, og de rustrøde striber dannes.
Agter for styrehuset står de to store skorstenstårne. På den øverste del af disse er rederiets bomærke, en smedejernscirkel med nogle sammenflettede bogstaver. Bogmærket er sat på en baggrund som udgøres af det russiske
nationalflag, som er smykket med ruststriber, idet de blå, hvide og røde malinger også er af den karakteristiske krakelerende kvalitet.Her er der åbnet ind til en dyb skakt, som sandsynligvis går helt ned til maskinrummet.
Men her er lidt trang, da det meste af pladsen optages af de meget store udstødningsrør fra maskinen. Bund dybde er ca.26 meter på Vapper.
Minos (Hellfrid Bissmark)
Skibet hedder HELLFRIED BISSMARK, men kaldes af alle MINOS. Det er meget velbevaret, men styrehuset er begyndt at falde lidt sammen, master og skorsten er væk, øverst på styrehuset er der stumper af rækværk, som man skal passe på.
Det er muligt at komme ned i lastrummene samt ind i maskinrum-met, hvortil der er adgang fra forreste del af overbygningen.
På styrbord side kan man se hullet efter minen, her skal der passes lidt på, idet langsgående strøm kan suge en ind.
Hellfrid Bissmark blev bygget i 1913 af A.G. Weser, Bremen for DampschiffartsGesellschaft Neptun, Bremen, som afløser for et ældre damper med samme navn, bygget i England i 1892.
Skibet gjorde tjeneste som vagtskib på Eidern fra 1916 til 1917 ellers vides der ikke meget, men rederiet drev fortrinsvis passager og fragtfart på Skandinaviske havne samt Balticum.
I 1937 blev det solgt til Bissmark-Linie, Hamborg, som omdøbte det til Hellfrid Bissmark efter en tidligere damper bygget i Helsingør, 1892, som blev ophugget i 1934.
Heller ikke her vides meget om rejserne, men det synes som skibet gik i fart på sydsvenske havne med stykgods og passager.
Om morgenen 8. september 1939 var skibet på rejse fra Kiel til Malmø med salpeter.
Trods faren i minefeltet mellem Falsterbo og Møen tog man ikke minelods om bord, man fulgte i stedet efter den finske damper Savonia, som havde lods om bord.
Midt i feltet ramte skibet en mine, hvorved 8 af den 14 mand store besætning omkom, de overlevende blev sat i land i svensk havn. Bund dybde er ca.27 meter på Minos.
Det er vejret på dagen der afgøre hvor der kan sejles til og om der kan sejles til det planlagte sted.
Alle kan deltage. Min 4 og max 8 deltagere på turen. Der bliver købt bager wienerbrød til alle deltager.
Information om turen, kontakt Allan F. Tilmelding forgå på baracuda.dk. Tilmelding senest onsdag den 31/7 inden kl.17,00
Mødetid i klubben er kl.08,00
Turansvarlig er Allan F. Pris Kr.150 som betales ved turens afslutning med kontanter eller mobilePay.